Livet består af en masse valg. Er du den, du vælger at være?
Ville du hjælpe en nødstedt person?
–Har du set nogen i nød? –Måske.
–Jeg hedder Letty. –Javier.
Der kommer en mand for at dræbe dig.
Du er altså ikke engelsklærer.
Bliv ikke vred, Christian, men jeg springer af vandvognen.
Hvor mange penge har du brugt?
Jeg beklager, Letty. Men nu arbejder du for mig.
Hej med dig. I dag gælder det. Lad os sige følgende sammen:
"Jeg er bevidst. Jeg lever. Jeg er..."
Nej... Fortæl mig, hvad der sker.
Tag noget fint tøj på fra dit lort i bagagerummet.
–Hvilket lort? –Dine ejendele ligger i bagagerummet.
Hvordan har du...?
–Hvor er vi henne? –Du kan skifte på toilettet.
–Hvor længe har jeg sovet? –I næsten to dage.
–Er vi i North Carolina? –Skift tøj.
–Jeg må være i North Carolina. –Skift tøj.
–Jeg har det ad helvedes til. –Du ser også ud ad helvedes til.
Kvinde i North Carolina fundet død
Du har det samme tøj på. Jeg bad dig om at skifte.
Drinks...
–Sygeplejersken Javier. –Du har brug for væske.
Jeg har brug for at ryge en fed.
–Tag noget mere makeup på. –Ikke før du fortæller mig hvorfor.
Hvis det her er afvænning, så begår jeg altså selvmord.
Det er det ikke. Spil nu bare med.
Mr og mrs Diaz. Velkommen til Trousdale Farm.
Tak.
–Vil De have en morgenavis? –New York Times, tak.
Hej, Thomas. Jeg hedder Jacqueline.
Jeg vil også hjertens gerne bede om New York Times. På mit eget værelse.
Undskyld, jeg troede, at De var mrs Diaz.
Det er jeg, men vi skændtes i bilen. Jeg skal spare dig for detaljerne.
Vi har kun 18 værelser og er fuldt bookede under jeres besøg.
–Hvor længe varer det? –To nætter.
To nætter for meget, ikke?
–Suiten er meget rummelig. –Det håber jeg sandelig også.
Kun det bedste til mrs Diaz.
Værsgo. Nyd opholdet.
–Er det minibaren? –Nej.
–Er der ingen minibar? –Jeg bad dem om at fjerne den.
–Det er altså afvænning. –Hvis du siger det...
–Er jeg din skide fange? –Du kan få os smidt ud.
Det rager mig, hvad du husker, eller hvad der blev skyllet ud.
Du tog 50.000 dollar fra mig. Så ja, du er altså min fange.
Der er 18.000 i min taske. Tag dem dog og lad mig gå.
Du er mere end 18.000 dollar værd.
Hvorfor?
–Må jeg tage den? –Nej.
Du skal gøre, som jeg siger. Intet andet.
–Hvad skal du bruge mig til? –Du skal være min kone.
–Jeg troede aldrig, du ville spørge. –Så længe vi er på dette hotel...
...kan du ikke bare sidde her. Du må skaffe nogle venner.
Skal jeg fortælle dem om min voldelige mand?
–Hvor skal du hen? –Ud. Jeg må ringe tilbage.
–Til hvem? –Min franske elsker. Kæmpe pik.
–Hvem? –Tilsynsværgen. Jeg missede et møde.
Jeg går ud fra, at du ikke ønsker, at der skal komme nogen efter mig.
–Ingen vil finde dig her. –Det skal jeg nok sørge for.
Hvis nogen finder dig her, så vil du fandeme fortryde det.
Det vil du også, hvis jeg finder dig et andet sted.
–Du dækker for mig, ikke? –Du har misset en aftale.
–Anmeldte du mig? –Ja!
–Nej. –Nej, for jeg troede, du var død.
–Husker du din besked? –Ja.
–Så forstår du mig vel? –Ja.
Jeg er glad for, at du ikke er død, men jeg må se dig ansigt til ansigt.
–Hvor er du? –Jeg ved det ikke.
–Du skal være i delstaten. –Jeg har det fint.
Nej, du er i knibe. Det her hjælper ikke til...
–...at få din søn tilbage. –Jeg ved det godt.
Du må komme til mig, ellers kommer jeg til dig.
Jeg ved det, men jeg beklager. Jeg bønfalder dig om at dække.
Jeg bønfalder dig om at komme til møde på mandag kl.11.30.
–Det er ikke før på onsdag. –Jeg har lige rykket det frem.
–Jeg skal nok forsøge. –Nej, du kommer bare!
–Dit hår er blevet så flot. –Tak, hvor er du bare sød.
–Har I bestemt jer for et rejsemål? –Det er enten Bora Bora eller Fiji.
–Bora Bora er nærmest. –The Four Seasons?
–Ja. –Det er bare det bedste.
Tag ikke børnene med, man skifter fly to gange og sejler.
–Men de er ikke med nu eller til jul. –Okay. I har jo også råd til det.
Barrett er kommet ind på Dalton.
–Åh gud. –Er alt vel?
–Er du Robin? –Ja.
Undskyld. Jeg må have spildt, da jeg samlede din pung op.
Jeg var slet ikke klar over, at jeg havde tabt den. Tak.
Netop som man tror, at alle vil narre en. Tak.
–Jeg har ødelagt din kjole. –Ingen fare. Det er vodka.
–Og lidt olivensaft? –Sådan kan jeg lide den.
–Vil du give hende en ny? –Jeg bør ikke drikke.
–Er du gravid? –Nej.
Så giv hende en ny.
Dette er Heidi. Jeg hedder... Nå ja, det ved du jo allerede.
–Hvad er dit navn? –Jacqueline Diaz.
–Er det din mand? –Ja.
Han er for lækker.
Han taler faktisk med min mand, tyksakken med dårlig holdning.
Vi taler med dem om lidt, men vi er mere interessante.
Skønt, du spildte på os. Skål, for nye venner.
Skål.
Har du børn eller arbejder du?
–Jeg er forfatter. –Seriøst? Romaner?
–Ja. –Jeg er så jaloux.
–Har vi læst noget af dig? –Muligvis.
–Har I læst "Kvinden i toget?" –Mener du det?
–Hed forfatteren ikke Paula? –Jo, Paula Hawkins.
–Er det dit pseudonym? –Nej, jeg er ghostwriteren.
Paula skrev første halvdel af bogen og indsendte. Det er ikke hemmeligt.
Det er ret risikabelt at indsende en halv bog som ukendt–
–men Paula solgte den for en stor sum penge.
Men hun kunne ikke komme på resten af historien. Det gjorde jeg.
–Så for den. –Åh gud.
–Det var faktisk ret sjovt. –Det skal være sjovt med ferie.
"Har du børn? Arbejder du?"
Du knokler jo. Du skrev "Kvinden i toget."
Kun den anden halvdel. Tænk, at de troede på det.
–Jeg troede det om Ryan Gosling. –Ja, det gjorde du jo.
–Du er meget dygtig. –Ja. Det er min gave til mig selv.
–Du kan ikke beholde den. –Det er min nu.
Du kunne være en, der ejede den halskæde.
Du kunne være en af kvinderne. Hvorfor er du egentlig ikke det?
Jeg vil ikke være en af dem. Jeg vil bare have halskæden.
Hotellet har 18 værelser. Hele stedet bliver en gerningsplads.
–Rengøringen får skylden. –Aflever den i receptionen.
–Jeg har allerede "fundet" en pung. –Hvad?
Robins. Bills kone... Jeg tog den for sjov, så jeg ikke ville drikke.
–I fem sekunder. –Hun gav en drink som tak.
–Hvorfor gav du den tilbage? –Den var grim.
Den her er smuk.
Nu ligner jeg mere mrs Diaz. Er det ikke den, jeg skal være?
Jeg lover, at jeg ikke bærer den uden for soveværelset.
Du ser altså smuk ud.
–Tak. –Smukkere, end da vi mødtes.
Tænk, at der er gået ti år.
Madrid, Palace Hotel...
Kan du huske, hvad jeg havde på?
Jeg husker alt ved dit ansigt.
–Jeg var der med en prins. –Det var mig.
Jeg var der med den blonde rederiarving.
Han ville giftes med mig, men talte med en rumænsk tøjte hele aftenen.
Jeg stod bare ved champagnefontænen.
–Nogen troede, at jeg arbejdede der. –Det var mig.
–Du var i smoking og sagde: – "Arbejder du her?"
"Ligner jeg en, der arbejder her?"
"Jeg kan slet ikke tro, at så smuk en kvinde er her alene."
Jeg sagde: "Jeg er alene." Og du sagde:
"Det er jeg også."
Tillykke med bryllupsdagen, skat.
Vær sammen med Robin i morgen og hold hende væk fra hendes mand.
–Hvorfor? –Fordi jeg siger det.
–Hvad skal du med hende mand? –Hvad tror du?
Åh Gud. Nej.
Stop ikke.
Jeg slår ikke nogen ihjel.
Det beder jeg dig heller ikke om.
Aflever den i receptionen. Hittegods.
Det er ikke hittegods. Den er min.
Aflever den i receptionen.
Nu.
Leder De efter bilen, mrs Diaz? Er der noget, jeg kan gøre?
Jeg fandt den her på gulvet. Jeg ved ikke, hvem den tilhører.
–Nå, for søren. –Jeg overvejede at stjæle den.
–Vi skal nok finde ejeren. –Tak, Thomas. Godnat.
Godnat, mrs Diaz.
–Skræmte jeg dig? –Jeg vidste ikke, om du var her.
Det er jeg.
Jeg gav Thomas halskæden.
Hvem?
Manageren.
Nå, den flotte fyr. Selvfølgelig gjorde du det.
–Jeg skulle hilse. –Nej, du skulle ikke.
Jo.
Okay. "Hej, Thomas."
Jacqueline. Heidi har en recept.
Tag et hvæs...
Hold i den ende og...
–Nå. –Respekt.
–Det hedder satina. –Sativa...
–Det hedder sativa indica. –Er det ikke Heidi Klums barn?
–Tak, gutter. –Du kan ikke gå nu.
–Min mand og jeg har skændtes. –Har du det godt?
–Ja. Jeg må bare gå. –Nej, du skal blive.
Du kan bo hos os. Ville det ikke være sjovt?
Heidi har to store senge. Du kan bo hos hende.
–Nej, jeg er nødt til at gå. –Du kan ikke køre nu.
–Jeg har det fint. –Kør ikke, når du har røget.
Det skulle komme fra dig, Bill.
Der er du.
Åh.
Jeg er glad for, at du ikke tog af sted.
–Alejandro. –Hej.
Jacqueline kan bo hos Heidi, hvis det bliver nødvendigt.
Tak, det er ikke nødvendigt. Det håber jeg i hvert fald ikke.
Det er ikke nødvendigt.
Godt. Det er godt, at I bliver. Det ville være træls, hvis I rejste.
Vi går i seng, men vi bør lave en pigedag i morgen.
–Man kan vandre igennem en eng. –Eller vi kan også bare drikke...
–Ja! –Drenge forbudt?
–Det er jo en pigedag. –Spiller du golf, Bill?
–Ja, jeg er ikke så tosset. –Han er faktisk rigtig god.
–Vi kan tage en runde i morgen. –Ja, hvis vi altså kan få en tid.
Vi betaler 1.200 dollar per nat. Det kan nok godt lade sig gøre.
Jeg kan lide dig. Tag et hvæs.
–Ellers tak. –Tak.
Hej.
Du må klare dig selv.
Tyg hellere din mad, før du sluger den.
–Vi spiller kl.16.05. –Så bliver det sent.
I når ikke banen, før solen går ned.
Nej.
–Du behøver ikke dræbe ham. –Jo, jeg gør. Det er mit arbejde.
Er det bare sådan? Er det dit arbejde at dræbe folk?
Rører det dig slet ikke?
–Jo. –Godt. Sikke en lettelse.
–Jeg går ud fra, han fortjener det. –Hvis ikke mig, bliver det en anden.
Det bliver ikke mig. Jeg dræber ikke nogen. Nogensinde.
Aldrig, aldrig nogensinde...
Det har jeg heller ikke sagt. Du skal bare beskæftige konen.
Hvad ville du lave, hvis jeg ikke var her?
–Onanere. –Jeg går aldrig i seng med dig mere.
Du ville have dræbt ham med eller uden mig, så...
Det ville være sært for mig at være her uden min kone.
–Havde du fundet en anden kone? –Eller en mand...
Er du virkelig fra Madrid?
Buenos Aires.
–Skraldeposer. Handsker med... –Jeg ved, hvilke du kan lide.
–Mere væske. –Jeg klarer mig.
Vingummibamser. Dem på værelset koster 12 dollar.
Hvad fanden er det?
Hvad? Det hele er i rygsækken.
–Rygsækken? –Jeg købte også tandpasta. Okay?
Byttepenge?
Tak, skat.
Det har du nok aldrig sagt til en kvinde og ment det.
Jeg er tilbage om nogle timer. Så vil det være overstået.
Letty. Prøver du at flygte, så skal jeg nok finde dig.
Jeg har forstået det. Du er en god hundetræner.
–Sikke et godt slag. –Det var bedre før skulderskaden.
Jeg siger ikke hvordan, jeg fik den. Det er for pinligt.
Er du bekendt med "tubing?" Man trækkes efter en båd i badering.
Ja, jeg kender det.
Den knøs, der sejlede forsøgte at slå mig ihjel.
Jeg klamrede mig fast, men han gassede op–
–og svingede til venstre. Min skulder fik et slag.
Det var den værste smerte, jeg nogensinde har oplevet.
–Virkelig? –Jeg var taknemmelig for vesten.
Det kan blive mit livs nye værste smerte.
Du har levet et heldigt liv, Bill.
–Mødte du Alejandro på et slot? –I Madrid. Det var et totalt eventyr.
Men jeg var skidefuld af champagne.
Jeg kan ikke tåle champagne. Efter college kan jeg ikke klare det.
–Det er Jack Daniels for mig. –Og det er tequila for mig.
–Lad ikke, som det var i går. –Det er 15 år siden.
–Jeg var 23, så... –Du var 25. Det var til mit bryllup.
Du må ikke fortælle historien. Den handler om en fuld pige.
–Det er lidt mere, end det. –Okay. Jeg smutter.
I taler bare om jeres mænd og din fulde singleven, Heidi.
–Nej, det gør vi ikke. –Jeg går op og ser "The Bachelor."
–Hun er så heldig. –Hvad mener du?
Intet. Glem det.
Hun kan gå sin vej, når hun vil.
Intet stopper hende. Hun kan rejse, hvis hun vil.
–Hvorfor kan du ikke det? –Af samme årsag som dig.
Vi er fanget med vores mænd.
–Wow. –De har mere.
To til. Hurtigt.
–Den havnede vist ikke i vandet. –Jeg hørte plasket.
Du må have gode ører, hvis du kan høre det fra teen.
–Det har jeg også. –Jeg slår, men det her noget fis.
Du skal nok indhente det.
Jeg tæller ikke. Tak.
–Vi bytter. –Vi bytter.
Men jeg vil ikke ødelægge noget.
Ti år er utroligt. Det er det. Så tillykke med bryllupsdagen.
–Du vinder med 15 år. –14. Måske klarer vi 15.
Jeg elsker den sang. Kender du den? "Blue skies"...
–Du har en dejlig stemme. –Ja, ikke.
Jeg går sgu derop.
Efter den dobbelte bogey halser jeg to huller bagefter.
–Ingen hører resultatet. –Hvad mener du?
Vi kan have en hemmelighed, ikke?
–Du er morsom. –Tak.
Jeg mener ikke sjov, men...
–Ved du, hvad det er for en dag? –Ja. Det er søndag.
–Og? –Ikke noget. Kom så.
–Du ved ved, hvad det er. –Hvem er du?
–Du husker drengen Charlie. –Jeg ved ikke, hvad du taler om.
Han var otte år. Det var en lørdag ved forældrenes hjem i St. Louis.
Mor og far tog Charlie med på en picknick i en skovpark.
De købte is. Charlie havde lige fået sin favorit. Bubble Gum Milkshake.
–Det her hører jeg ikke på. –Du skal høre det her.
Charlies forældre bad mig sige disse ord til dig.
I vejkrydset så forældrene ikke, at Charlie stod og klappede en hund.
–Den hed også Charlie. –Det er nuttet, men...
De opdagede, at Charlie ikke var der og gik fuldstændig i panik.
Lyset var blevet grønt, og bilerne susede snart forbi.
Men da de vendte sig om, ventede Charlie pænt på lyset.
Han kendte reglerne. Rød, stå. Grøn, gå.
Jeg vil ikke høre mere.
De vil have, at du hører alt. Lyset blev grønt. "Gå."
Charlie løb over mod sine forældre.
Du kørte med 110 km/t. Igennem det røde lys.
–Du dræbte Charlie. –Det var et uheld.
Ja, der kan ske uheld, men det var anderledes.
–Nej. –Jo.
Ved et uheld stopper man op og tager ansvar for sin ugerning–
–især hvis man har slået nogen ihjel, og især hvis man har dræbt et barn.
–Jeg vil tale med en advokat. –Det skulle du have gjort dengang.
Nu taler du med mig.
Men ikke for hende...
Forældrene ledte efter monsteret, som rev deres barn væk fra dem.
De kan ikke klare tanken om, at du lever en dag længere.
–Det er jeg virkelig ked af. –Det siger folk i disse stunder.
Men det er ikke sandt, Bill. Du er i virkeligheden bange.
–Vær ikke det. Det går hurtigt. –Hvad?
Du får et hjerteanfald.
Ingen vil kende sandheden. Du får ikke den værdighed.
Kun Charlies forældre, og jeg, vil kende sandheden.
Og dig... Prøv ikke på at flygte.
Vil I spille lidt hurtigere? Ja.
Du er en rigtig renæssancekvinde.
Du skriver og synger og har en lækker spansk mand.
Jeg kan ikke fordrage ham. Du kan heller ikke lide din mand.
Du beskrev ham som "fed og uinteressant."
Du har en fyrs nummer i pungen.
Det er en fyr fra bilvasken. Jeg har haft det i tre år.
–Vildt. –Jeg ved det. Jeg er latterlig.
Du fantaserer om at forlade hotellet og flygte–
–i stedet for bare at gøre det.
Jeg kan ikke.
–Græd ikke. –Du har ret.
Men jeg kan ikke.
Hvorfor ikke?
–Jeg kan ikke tale om det. –Jo, det kan du.
–Jeg må ikke tale om det. –Ifølge hvem?
Bill.
For otte år siden kørte han en lille dreng ihjel.
Hvad?
Jeg sad på passagersædet.
Bill fik mig til at sværge, at jeg aldrig fortalte det til nogen–
–og det har jeg ikke. Jeg er forfærdelig.
Så hvert år på den dag rejser vi og lader, som om det aldrig er sket.
Jeg troede, det ville forsvinde, men det gør det bare ikke.
Vi bliver bare mere og mere forfærdelige over for hinanden.
Jeg hader ham.
Sådan er det med ægteskabet. Vi frembringer det værste i hinanden.
Vi fortjener det.
–Hvorfor fortæller jeg dig det? –Fordi du endelig har fået nok.
–Hvad? –Kom. Vi smutter.
–Vi kan ikke bare rejse. –Jo. Vi er ikke i lænker.
De er snart tilbage, og så er vi forsvundet.
–Har I en bil? –Ja.
Gå ovenpå, tag det vigtigste, og så ses vi, hvor vi røg i går.
–Okay. –Løb ikke.
Åh Gud, Robin. Kom nu.
Har du en nøgle til bilen? Har du din egen nøgle?
Ja. Den er i tasken. En Tesla.
–Lås den på. –Den låser op, når man kommer.
–Gør bagagerummet også det? –Man skal vist trykke på nøglen.
–Så tag nøglen frem. –Der er så meget lort hernede.
–Jeg har den! –Stille.
Hvad er det?
–Hvem er det? –Vent, Robin.
–Bill? –Vent, Robin.
Nej.
Åh Gud. Åh Gud!
Kast ikke op, så du efterlader din dna på parkeringspladsen!
–Jeg så ikke noget. Jeg... –Stop.
Stop!
Jeg sagde, at du ikke skulle flygte. Svar mig ikke. Græd ikke. Skrig ikke.
Jeg dræber dig ikke. Okay?
–Jeg har ikke dræbt nogen. –Nej, det har du stadig ikke.
–Er hun død? –Ja.
Rør dig ikke.
–Ligene skal ned i bagagerummet. –Skal vi så tage deres bil?
De bor ikke på hotellet mere.
–Vi går ind og henter vores ting. –Jeg har allerede mine ting.
Jeg må hente mine. Og vi må tjekke ud som planlagt i morgen.
Jeg kan ikke blive der.
Du gør det, hvis du ikke vil sidde i fængsel resten af dit liv.
Politiet vil få at vide, hvornår Robin og Bill sidst blev set.
Det må ikke være samtidig med os. Forstår du det?
–Ja. –Okay.
Vi har gjort en ende på deres lidelser, ikke sandt?
Hvem gør en ende på vores lidelser?
Vil du have noget at sove på?
Ja.
Var det alt, sir?
Tak.
–Efterlader du dem bare her? –Nej.
De er derovre.
–Gik du til hotellet herfra? –Ja. Det tog nok en time.
–Hvad nu? –Vi har to biler.
Denne skal til lufthavnen.
–Jeg tager denne her. –Nej.
Jeg kører denne her. Du tager den.
Følg efter mig.
Letty. Husk, at blinke. Hver eneste gang.
Camilla Mills www.btistudios.com